Caesars läger i Grekland
Om vi retirerar till kusten kanske vi kan hålla ut till regnen.
Men om vi går österut kan de skära av oss här.
Klart.
Det går inte.
Färdigt.
Kartor ritar aldrig om sig själva, om det är det ni väntar på.
Han har rätt. Vi får slåss mot dem här.
Och besegra dem.
Vi ska krossa dem, utan tvivel.
Maskföda, hela högen.
Maskföda.
Försök undvika blodsutgjutelse.
Vänta lite, så kan Pompejus raka dig.
Torquatus borde få nåt. En praetur, kanske.
Får Torquatus ett högt ämbete måste Varro få detsamma.
Vad ska vi ge Labienus, då?
- Macedonia? - Bithynia. Macedonia till Libo.
Era egna ska ha det bästa, va?
Vi kan inte ge bort någondera än.
Ni kokar kaniner som inte fångats.
Vår kanin är inträngd i ett hörn och har mist nästan tvåtusen man!
Vi kan nog lugnt säga att den är redo för grytan.
- Varför så dyster, Brutus? - Verkar jag det?
Ursäkta.
Nej, Caesars nederlag är nåt att glädja sig åt.
Men jag kan inte fira.
Han var som en far för mig.
När slår vi till?
Vi har redan slagit till.
Han är inte död än.
- När sätter vi in dödsstöten? - Aldrig.
Håller vi honom inringad en månad till
kommer resterna av hans armé att upplösas och försvinna.
- Utan förlust för oss. - Är det ärofullt?
Caesar har jagat ut oss ur Italien. Dödat våra vänner,
tillskansat sig vår republik.
Äran kräver att vi går i hans blod.
- Upp till knäna. - Men du låter hungern göra jobbet!
Vi måste angripa Caesar och döda honom, annars är segern betydelselös.
Han har rätt. Det ser bättre ut hemma.
Du är Pompejus Magnus.
Du krossar dina fiender som vore de insekter.
Allt annat skulle göra folk besvikna.
Nyheter från Grekland!
Marcus Antonius är välbehållen,
men de flesta av skeppen i hans flotta har förlist.
Caesar är omringad och vida underlägsen.
Republikens styrkor väntar sig
en avgörande seger inom kort.
Där är du.
Jag ber Timon om beskydd och han skickar en hop idioter!
Kära nån.
Caesar är snart död och vi är utan beskydd.
Vi kunde lika gärna ligga nakna på gatan.
Du måste gå till Servilia och be om några män.
Varför?
- Så de kan vakta dörrarna. - Nej, varför måste jag gå?
Jag kan inte be Servilia om hjälp.
- Knappast. - Jag tänker inte be åt dig.
- Hon kommer inte att säga nej. - Inte?
Så fina gåvor som jag gav henne.
- Vad sa hon? - Ingenting.
- Nåt sa hon väl?
Ingenting.
Du är hemskt arrogant. Tror du kan köpa henne med slavar och sköldpaddor.
- Och sex tunnor is. - Jag vill inte gå.
Jaså?
Vill du hellre bli våldtagen av dreglande proletärer?
Jag bryr mig inte längre.
Ena dagen jublar du över Caesars segrar,
nästa dag måste jag be om hjälp.
Jag vill bara att kriget tar slut.
Det är slut, Octavia. Det är därför du måste gå hem till Servilia.
Tyvärr är det bara så.
Lyde.
Vad fint.
Nej...
Det är skönt att se dig. Jag har varit bekymrad.
Det behövs inte. Jag klarar mig bra.
Inte lika bra som du, förstås.
Behöver du pengar?
Jag har pengar, om du behöver.
Det tror jag säkert. Din man satsade på rätt häst.
Lyckan älskar dig.
Jag vet inte om Vorenus lever.
Förlåt.
Jag ville inte uppföra mig så här.
Jag är så trött, Niobe.
Trött på att vara arg.
Trött på att hata dig.
Du är allt jag har.
Förlåt.
Vill du ha lite honungsvatten?
Slöseri med tid!
Vi dör av törst långt innan vi dör av hunger.
- Vi skulle kunna dricka deras blod. - Hursa?
Vi skulle kunna dricka de dödas blod.
För salt.
Du skulle bara bli törstigare.
De är ändå ruttna vid det här laget.
Det spelar ingen roll.
Det kommer att ordna sig.
Vi kommer att dö här.
Vad skriver du?
Ett budskap till Niobe.
Bra idé.
Hälsa Eirene när du ändå håller på.
Om det får plats.
Så vackra vi är, då.
Jag vill inte se ut som en tiggare.
Det har jag inget emot,
men Servilia kommer att bli påmind om vilken skräcködla hon blivit.
Men jag är glad att du är söt.
Det är så ofta du ser tantig ut.
- Jag hoppas din mor mår bra. - Ja då.
- Och din son? - Han också.
Mor har skickat mig att be om en tjänst.
Hon fruktar följderna av det sista slaget i Grekland.
Det är förståeligt.
Hon har njutit lite väl mycket av sitt övertag.
Hon ber dig låna ut några män att vakta vår dörr i ditt namn.
Javisst.
Eleni, skicka i väg Ajax och tre eller fyra andra.
- Låt honom välja. - Tack.
Det är mycket vänligt.
- Jag sa åt mor att inte utgå ifrån... - Snälla du...
Hon ska få det hon behöver.
Förlåt. Du är så snäll mot oss.
- Vi förtjänar det inte. - Låt bli.
Jag måste se hemsk ut.
Inte direkt.
Du är förtjusande.
Det är bäst jag går hem.
- Redan? - Mor blir orolig.
Om du tycker det, så.
Octavia...
Tack.
Skicka bud till Rom.
Tala om...
att det avgörande slaget börjar i dag.
Pompejus legioner står uppställda!
Tack. Har du glömt hur man hälsar?
Nej, sir. Det finns ingen ursäkt.
Blås till samling, Gracchus!
Säg åt Xeno att sadla min häst.
Blås till samling!
- Ska vi gå med på att strida? - Varför inte?
De är tre gånger fler till fots och fem gånger fler till häst.
Våra mannar är rädda och hungriga och desperata.
Det övertaget måste vi tydliggöra.
Jaså, ironi används i det militära?
Vi måste segra eller dö.
Pompejus män har andra alternativ.
Adjö, Posca.
Skicka bud till Rom. Caesar har vunnit.
Caesars män kommer.
Jag har skurit mig i handen.
Vi måste härifrån.
Det är inte djupt, men det gör ont.
De kommer att döda er!
Det har ingen betydelse.
Våra styrkor är besegrade. Vad ska vi göra?
Vi ska slåss en annan dag.
Och segra.
- Men nu måste vi sörja för vår säkerhet. - Det är lätt.
Vi måste lämna Grekland och söka nytt manskap.
- Får man fråga var? - Afrika.
- Vi måste sammankalla Afrikas städer. - Afrika...
- Vi börjar få slut på kontinenter. - Och pengar.
Vi har beskattat Grekland till sista slanten.
Med vad ska vi köpa Afrikas lojalitet?
- Snäckskal? - Vi behöver inte köpa nåt!
- Vi är Roms senat. - Vi är gamlingar med leriga skor.
Vi är inte besegrade förrän vi är döda.
- Republiken lever så länge vi lever. - Fortsätt strida om ni vill.
Jag för min del tänker överlämna mig åt Caesar.
Har du ingen heder?
En smula, hoppas jag.
Inte så mycket som du, förstås.
- Caesar kommer att döda dig. - Kanske det.
Jag är inte rädd för att dö.
Jag är trött.
Jag vill hem.
Ja. Så känner jag det också.
Brutus! Utan ditt namn...
Prata inte med mig om republiken!
Om jag vetat vilket uselt sällskap jag skulle få stå ut med,
och vilken gammal dåre Pompejus är hade jag aldrig lämnat Rom.
Förlåt min ilska.
- Jag är inte mig själv. - Glöm det.
Jag har gjort mig förtjänt av din besvikelse.
Jag föreslår att vi beger oss till Amfipolis.
Där har jag män och pengar. Sen seglar vi till Egypten.
Ptolemaios barn är lojala mot mig.
Det är kanske...
Det är kanske bäst att vi inte reser tillsammans.
Du har kanske rätt.
Det är bäst.
Utan tvivel.
Jag förstår inte...
Det är inte meningen att jag ska dö så här.
- Du är felinformerad. - Det stämmer inte.
Men det blir skönt att träffa mor igen.
Tror du de har ett system för att hitta folk i dödsriket?
Vad?
Hur hittar man varandra i livet efter döden?
- Där måste finnas miljontals människor. - Ja.
Hon känner nog inte igen mig.
Jag var mycket ung när hon dog.
Hon blir nog skraj.
En stor drummel som kommer och ger henne en kram.
- Titta där. - Vadå?
Det där liket. Ser du hur högt det flyter?
Den plutoniska etern blåser upp det.
Än sen då?
Du har väl inte druckit havsvatten?
- Ät, make. - Ja.
- Lite för salt. - Inte, då. Det är gott, eller hur?
Jättegott.
Bona Dea, så ni ser ut...!
Dumsnutar.
Helen!
Vakna! Vårt folk ger sig av.
Var inte rädda. Vi är ute på äventyr.
Den första som ser havet får en persika i Amfipolis.
Hur var namnet igen?
- Lysandros. - Hur långt är det till Amfipolis?
Det är nära.
Vi fortsätter som planerat.
Avslöja inte min identitet för dem vi möter.
Och om de frågar?
Mela.
- Aeneas Mela. - Jag hör och lyder, kapten.
- Och vem betalar? - Du har redan fått betalt.
Inte för beskydd.
Jag har mycket folk och pengar i Amfipolis.
- Du får betalt där. - Ni har inga pengar här?
Inga alls! Vet hut!
Ta inte illa upp, kapten. Jag bara frågar.
Vi ska gå.
Du gör mig galen med ditt mumlande.
Måste du ofreda gudarna så där?
- Nej. - Sluta då.
Servilia bjuder in dig att väva med henne i morgon.
- Jag kan inte. - Jag har redan tackat ja.
- Jag kan inte! - Jag vet att hon är tröttsam.
Väva?
Men vi måste hålla henne på gott humör.
Men...
Havet!
Samtidigt. Ni ska få varsin persika.
Titta, mamma! Döda människor.
Gott, va?
Varifrån kommer ni?
- Brindisi. - Romare?
Jag känner igen dig. Var har jag sett dig?
- Jag har aldrig sett dig. - Jag är säker på att jag har sett dig.
Lämna vatten och bröd åt dem.
- Ska vi lämna dem? - Jag har ingen tid att förlora.
Det är ändå snart mörkt. Vi slår läger här.
- Jag kräver att vi fortsätter. - Lugn, gamle man.
Vi kommer fram.
Vila nu, pojkar. Ät, drick och samla kraft.
Vi ska bli goda vänner.
Du där! Tänker du göra upp en brasa, eller?
Jag sa ju att det skulle gå bra.
Vissa blir aldrig nöjda.
Varför stannar vi så tidigt?
Bäst så, tror jag. Det är snart mörkt.
- Vilka är det där? - Hur ska jag veta det?!
Vad spelar det för roll?
Förlåt.
Allt kommer att bli bra, jag lovar.
Allt ska ordna sig.
Pompejus Magnus...! Han ser ut precis som Pompejus Magnus.
Jag tyckte jag kände igen honom.
Peka inte!
- Är det sant? - Otroligt!
Och frun och ungarna också.
Caesar kommer att dränka oss i guld.
Skit!
Vad ska vi göra?
Vet inte än.
Tack för att du kom.
Mor insisterade. Du vill visst att jag ska väva med dig?
Jag beklagar att du blev ledsen
när vi sågs sist.
Det gör inget.
Tycker du om att väva?
Det gjorde jag också.
Hur mår din bror?
- Är din bror kvar i Mediolanum? - Ja.
- En förtjusande stad, sägs det. - Domina?
Vad är det?
Bud från Grekland.
Caesar har vunnit.
Pompejus arméer är fullständigt tillintetgjorda.
Och min son?
Inget besked.
Gråt inte.
Halt i Roms namn!
Jaså, han kallar sig Rom nu? Skamlöst...
Vilka är ni och vad vill ni?
Vi är Rom - det som är kvar.
Vi ska överlämna oss åt din ledare.
Brutus! Cicero!
Så glad jag är att se er.
Jag trodde att ni var döda.
Jag kommer med hedern i behåll utan begäran om nåd,
för att överlämna mina vapen...
Inget sånt prat.
Vi grälade lite och nu är vi vänner igen.
Det är mycket generöst av er, men jag kan inte...
- Min stackars pojke. - Jag är hemskt ledsen.
Jag ställde dig inför ett omöjligt dilemma.
Du gjorde bara det du tyckte var hedervärt.
Jag kysser dig.
Tack. Jag ska inte glömma denna ynnest.
- Som sagt, mycket generöst... - Och Pompejus?
Säg att Pompejus lever!
- Han lever. - Gudskelov. Var är han?
Han...
Han tänker inte ge upp.
Det är vansinne. Vart ska han ta vägen?
Är Scipio och Cato med honom?
De har flytt till Afrika.
Vad håller jag på med?
Här står jag och frågar när ni måste vara hungriga och törstiga.
Kom.
- Jag skulle nog hellre... - Jag insisterar.
Kom.
Den här handen var upptagen,
så jag slog honom med knytnäven om och om och om igen!
Hans far, kung Ptolemaios XII Auletes, var en nära vän till mig.
Jag togs alltid väl emot i Egypten.
En gång var jag ute och jagade med kungen.
Vi jagade lejon.
Men kungen var en skral bågskytt
och vi kunde inte avgöra om lejonet var sårat eller dött,
så vi smög oss fram till lejonet...
Hej, vänner.
Känner ni er bättre nu? Starka?
Tillräckligt.
Säg mig nåt. Vad heter den där romaren?
Han heter...
Aeneas Mela.
- Aeneas Mela? - Han påstår det.
Vad har du hört om Caesar och Pompejus?
De har krigat.
Och?
Ni vet vem som vann.
Tala om det för oss.
Jag tänkte ändå låta er vara med.
- Vad pratar han om? - Ni är säkert klipska.
Ni vet nog hur man slåss.
Jag och mina grabbar kan inte ta hans folk ensamma.
Tillsammans blir det inga problem.
Vi delar på belöningen.
- Ingen dum idé. - Ni kan få frun och barnen.
Jag tar slavarna.
Gå härifrån och prata inte mer om det här.
Ni tror att ni kan behålla belöningen själva.
Dra åt helvete. Det kommer inte att ske.
Dra åt helvete! Jag gav er livet, jag kan lätt ta tillbaka det.
När jag pratat färdigt vänder du och springer ditåt.
Varför inte hitåt?
Stanna inte förrän du är utom synhåll, annars dödar jag dig.
- Vad är det med honom? - Jag har pratat färdigt.
Det där var väl hårt?
Förslaget var rättvist, tyckte jag.
Vad vill det här säga?
Ut med språket!
- Han tänkte överfalla er. - Hur vet ni det?
Han bad oss delta.
Och du högg honom till döds för min skull?
Det var en god vän på så kort tid.
- Vad heter du? - Lucius Vorenus,
prefekt i Gajus Julius Caesars trettonde legion.
Titus Pullo, legionär i densamma.
Salve, Lucius Vorenus.
Jag är...Aeneas Mela från Pergamum.
Aeneas Mela...
Ni måste betrakta er som tagen i förvar.
Jag förstår inte.
Betrakta er som trettonde legionens fånge.
- Jag är bara handelsman. - Vi vet vem ni är.
Jag äger er nu! Ni två, begrav honom.
Ni andra, låt dem inte gå.
Jag måste tala med dig på tu man hand.
Stanna här.
Jag säger inte att jag är den du tror
men jag har varit i armén i många år.
Vi har kanske träffats under ett fälttåg.
Det är kanske därför jag verkar bekant.
Kanske det.
- Jag minns att trettonde var i Alesia. - Det stämmer.
Det slaget hade jag velat se!
Fyrtio kilometer befästningar, va?
- Närmare femtio. - Jaså?
- Hur många man hade ni? - Sextiotusen.
Mot nästan dubbelt så många galler?
Minst. De bästa från varenda stam i Gallien.
Caesar kan slåss, den saken är säker.
När han inte var mycket äldre än du
förlade jag honom i vinterkvarter i...
Var var det?
Det spelar ingen roll.
Det är längesen nu.
Jag måste fråga... Hur hamnade ni här?
Nog hade Pompejus ett stort övertag över Caesar?
Det hade han.
Det verkade omöjligt att förlora.
Det är alltid ett dåligt tecken.
Slagfältet låg på en slätt vid en flod
vid foten av några låga kullar.
Så här.
Linjerna möttes här.
Mina mannar höll stånd så jag skickade kavalleriet mot hans högra flank.
- Helt korrekt, eller hur? - Ja.
Men de ynkryggarna drevs tillbaka av en enda reservkohort och flydde.
Tvåhundra hästar, de vände och flydde,
och brakade rakt in i min vänstra flank.
Min linje rullades upp som en matta.
Hela jäkla armén flydde,
och nu står jag här.
Så besegrades Pompejus Magnus.
Så dog republiken.
- God natt. - Vänta.
Jag tänker inte...
Jag tänker inte be om nåd för egen del,
men jag ber dig... tänk på hur det ska gå
för min fru och mina barn.
Låt mig föra dem till Egypten där de är i säkerhet...
bland vänner.
Tänk på dem.
Fortsätt sova.
Oklokt och okamratligt, säger jag.
Oklokt och okamratligt.
Och varför? Varför?
Vi hade honom.
Strunta i hästarna.
Strunta i guldet.
Caesar skulle ha gett oss gårdar
och fruktträdgårdar och massor av slavar
och boskap...
Pompejus Magnus är ingen slav som man säljer för pengar.
- Förstår inte varför. - Det är mycket du inte förstår.
Inte han heller..
Ni och endast tolv andra överlevde ovädret.
Av femtusen.
Ni hålls utan tvekan vid liv i nåt stort syfte.
Ja, ni förstår...
Han har intressanta nyheter.
Vi stötte på Gnaeus Pompejus Magnus
med familj och en grupp tjänare.
- Var? - På väg till Amfipolis. Med mulåsnekaravan.
Mulåsnekaravan... Obetalbart.
Han tänker segla till Egypten.
Familj och tjänare.
- Inga soldater? - Nej, sir.
Inte en enda man kvar. Stackars sate...
Varför grep du honom inte?
Här kommer det fina...
Jag tyckte att det vore fel.
Förklara dig.
Hans händer darrade. Hans kläder var smutsiga.
Ögonen tårades. Han är en bruten man.
Jag såg ingen anledning att gripa honom.
Pullo deltog inte i beslutet.
Du såg ingen anledning.
Inser du inte att Pompejus
kan vara farlig fastän han är bruten?
Levande blir han en fana runt vilket våra fiender samlas.
Så länge han kan sättas på en häst är han farlig.
- Men du såg ingen anledning? - Nej, sir.
Vem ger dig rätt att besluta det?!
Jag vet att jag inte gjort min plikt och ber om förlåtelse.
Han ber om förlåtelse.
Jag borde låta korsfästa dig.
Hädanefter ska du komma ihåg att det är jag som erbjuder nåd.
- Förstått? - Ja, sir.
Utgå.
Du behandlar honom alldeles för milt.
Han lät Pompejus gå och du låter honom leva?
Han borde straffas för att statuera exempel!
Om det vore nån annan.
Men de två... De hittade min stulna fana.
Nu överlever de ett skeppsbrott
och hittar Pompejus Magnus.
De har mäktiga gudar på sin sida.
Jag dödar ingen som har såna vänner.
Posca.
Säg åt Fulvio att börja bryta upp.
Vi ska till Egypten.
General Pompejus!
Minns ni mig? Lucius Septimius.
Centurion Septimius var det då.
Jag var med er i Spanien. Fjärde legionen, tredje kohorten.
Lucius Septimius. Javisst.
Vad gör du här?
Jag jobbar åt egyptierna.
Det är ju inte fjärde,
- men man måste ju tjäna till födan. - Så sant.
Vad ska det här betyda?
Inte mycket till välkomstfest.
Ni vet hur egyptierna är. Lustigt folk.
Ja, det är de. Framåt, kamrat.
Förlåt.